Pentru că trebuie să pregătim noile generații pentru o viață personală și profesională plină de provocări, în meseria de dascăl trebuie să ne propunem constant realizarea eficientă a unor activități de învățare activă, cu accent pe metode și tehnici care să conducă la formarea conştiinciozităţii, atât a elevilor, cât și a cadrelor didactice. Activizarea învățării presupune folosirea unor metode şi tehnici care să-l implice pe elev în procesul de predare-învăţare. Se urmărește astfel participarea lui activă și conștientă la procesul de învățare, deoarece trebuie să-şi construiască cunoașterea pe baza propriei înţelegeri. Acest lucru e însă favorizat de interacţiunea cu alţii, care, la rândul lor, învaţă. A promova învăţarea activă presupune şi încurajarea parteneriatelor de învăţare. De fapt, adevărata învăţare, aceea care permite transferul achiziţiilor în contexte noi, nu e doar individual activă, ci interactivă.
Forme de organizare a activității didactice
Necesitatea activizării elevilor prin folosirea unor metode stimulative şi accentuarea caracterului formativ al învăţământului au generat noi căutări şi preocupări vizând descoperirea unor noi forme de organizare a învăţământului, cât mai adecvate şi mai eficiente.
Manuale unice vs. manuale alternative
Schimbările majore survenite în ultimii ani în ceea ce priveşte sistemul educaţional au creat noi suporturi educaţionale, printre care se numără şi manualele alternative. Programele şcolare aflate în vigoare definesc în termeni generali informaţiile necesare formării educabililor, fără a preciza timpul necesar asimilării fiecărei unităţi de conţinut. Acest aspect este deosebit de important, înlăturând o parte din neajunsurile programelor vechi privind inadvertenţele dintre conţinut şi timpul alocat parcurgerii acestuia.
Profesorului îi revine sarcina de a organiza instruirea în funcţie de toţi factorii implicaţi (obiective, conţinuturi, progresie, aspecte metodologice, personalitatea şi potenţialul elevilor). Acelaşi rol îl are şi autorul de manual în conceperea unui instrument util atât profesorului, cât mai ales elevului, şi care să îndeplinească criteriile unui manual competitiv.
Dezvoltarea competențelor cheie prin activități de învățare la limba franceză
Competențele cheie sunt esențiale pentru educația pe tot parcursul vieții, necesară dezvoltării personale a fiecăruia, necesară de asemenea incluziunii sociale, cetățeniei active și integrării profesionale. Limbile străine joacă un rol fundamental în achiziția competențelor cheie.
În ceea ce privește competența de comunicare în limba maternă, limba franceză este fără îndoială de ajutor pentru a înțelege și a fixa mai bine cunoștințele de gramatică. Dacă la limba română un elev nu a înțeles foarte bine unele noțiuni gramaticale (articolul, timpurile verbale, gradele de comparație etc.), reluându-le la limba franceză are ocazia să le pătrundă sensul și utilitatea mai bine, cele două limbi fiind destul de asemănătoare din această privință, limba franceză mai mult decât alte limbi străine.
Coordonate sau direcții principale de modernizare a lecției de istorie
Pentru profesorul de științe sociale, istoria nu este numai o simplă disciplină de memorare, de povestire și repovestire a trecutului, ci o disciplină cu multiple valențe formative şi educative. „Până astăzi, o bună parte dintre științele sociale – afirmă J. Bruner – au fost simple aglomerări de fapte. Am vrea să facem studierea acestor discipline mai rațională, mai conformă cu folosirea inteligenței, în ansamblul ei, iar nu simplă funcție de memorare.”
Voința și dezvoltarea armonioasă a personalității elevilor
Întrucât profesorii se confruntă adesea cu problema lipsei acute de voință din partea elevilor, articolul de față își propune să demonstreze necesitatea cunoașterii în profunzime a acestui proces psihic precum și a consecințelor nefaste ale anomaliilor voinței. Drept urmare, ne vom axa cu precădere pe aspecte ce țin de: voință ca modalitate superioară de autoreglaj verbal și rolul acesteia în educație; structura și fazele actelor voluntare; calitățile voinței; teorii asupra actelor voluntare; principalele anomalii ale voinței și implicațiile prăbușirii acesteia. Numai dacă vor ține cont de toate aspectele menționate mai sus, cadrele didactice vor putea să își ajute elevii în mod activ și eficient în vederea creșterii performanței acestora prin intermediul reglajului voluntar al învățării școlare.
Familia și procesul de comunicare-relaționare din cadrul acesteia
Familia a fost, dintotdeauna, apreciată ca fiind o importantă instituție socială, pentru multiplele funcții pe care le îndeplinește. Precum știm, rolul ei în formarea copilului pentru viață este hotărâtor. Problema comunicării cu copiii nu este mai puţin complexă decât cea cu adulţii, chiar uneori mai greu de realizat şi mai complicată. Factorii care fac comunicarea eficientă trebuie să fie prezenţi în relaţia părinţi-copii.
Funcțiile literaturii pentru copii – perspectiva dezvoltării cognitive, sociale și emoționale
Prin intermediul literaturii pentru copii, școlarii nu acumulează doar valori morale, estetice și în plan cognitiv, ci și noi maniere de a-și exprima emoțiile interne. Există astăzi diferiți agenți interni sau externi cum ar fi factorii psihologici ce țin de dezvoltarea atenției, voinței, stilul de învățare, nivelul de cultură generală, factori pedagogici ce țin de organizarea școlară, prin nivelul cunoștințelor acumulate anterior, precum și factorii sociali și culturali, cum ar fi mediul de proveniență al copiilor, care afectează consumul de literatură pentru copii, transformându-l întrucâtva într-un proces continuu de îndepărtare față de formarea morală, intelectuală, estetică a copiilor, de la literatura destinată copiilor la literatura destinată adolescenților și adulților (Costea, O.). Acest fapt a declanșat un semnal de alarmă în rândul specialiștilor, aceștia căutând să descopere condițiile în care se realizează acest proces și cauzele care îl determină.
Studiu privind autonomia personală a cadrelor didactice
Autonomia se referă la libertatea persoanei de a-şi planifica viaţa şi a o trăi după cum doreşte, în funcţie de sistemul propriu de valori. A fi autonom înseamnă a fi independent, a fi sigur de tine, a avea o atitudine puternică, a nu se lăsa controlat de alţii. Autonomia personală reprezintă capacitatea unei persoane de a alege propriile acţiuni şi scopuri, de a-şi îndeplini propriile nevoi personale şi dorinţe aşa cum doreşte fără a se lăsa influenţat de alte persoane.
Scopul studiului nostru a fost de a identifica măsura în care cadrele didactice îşi manifestă autonomia personală, factorii care îi influenţează şi cât de mult contează pentru ei aceste elemente.
Abordarea structuralist-funcționalistă în procesul de învățare: elemente de neurofiziologiei și psihoneurodinamica învățării
Într-o scurtă trecere în revistă, amintim că neuropsihologia și psihologia cognitivă ne arată că învățarea nu reprezintă nimic altceva decât activarea sistemului senzorial-perceptor, atenției, funcțiilor mnezice și ale gândirii pentru stocarea de noi achiziții.
Acest proces amplu se face pe baza fondului energetic-emoțional al motivației și voinței, folosind limbajul. Înțelegem prin achiziții nu numai informațiile științifice ci și deprinderile motrice, metodele și strategiile de operare în câmpul educațional al educabilului. În acest sens, neurodinamica învățării nu reprezintă nimic altceva decât funcționalitatea organică a sistemului nervos și receptorilor al educabilului.
Reținem că „fondul neuropsihofiziologic rămâne între anumite limite esențial, dar se află într-a acțiune sinergetică cu mediul și cu suportul cultural-antropologic”. (Neacșu, 2019:117)